![](https://cdn.metropol.hu/2024/09/2FiR5jJv1xX--3DK9mWUOZGtNoo_b9vc5zZVxxNCHzk/fill/550/310/no/1/aHR0cHM6Ly9jbXNjZG4uYXBwLmNvbnRlbnQucHJpdmF0ZS9jb250ZW50L2M5Mzg0OTBjOGY3YTQ3NDNiYjg1Yjk5NjlmYjM4YWYy.png)
A művésznő őszintén mesélt a lánya és közte lévő kapcsolatról. Sokat hagyta a munkája miatt szüleire, mégis nagyon szoros anya-lánya kapcsolat az övék. Mióta megszületett Oszvald Marika unokája, a prioritások változtak, a munka csak a második helyre került, és Vince a legfontosabb az életében.
Oszvald Marika nagyon foglalkoztatott színésznő volt akkor is, amikor megszületett a lánya. A mindennapos előadások, a turnék, az utazások miatt gyakran szorult szülei segítségére.
Mégis nagyon jó kapcsolat alakult ki közte és gyermeke között. A Palikék Világa by Manna Három igazság című műsorában többek között az is szóba került, milyen szülőnek tartja magát, illetve beszéltek élete legfontosabb szerepéről, a nagymamaságról is.
„Szerintem nem voltam rossz, de biztosan vannak jobb anyukák. A lányomat kellene megkérdezni, állítólag meg volt velem elégedve” – mondta huncut mosollyal a Kossuth- és Jászai Mari-díjas színésznő, operetténekes, érdemes művész, a Halhatatlanok Társulatának örökös tagja. „A kapcsolatunk működik, jó, rendben van.”
Olyan anyuka voltam egyébként, aki inkább barátnő volt.
„Nem voltam különösebben szigorú, de nem is volt rá szükségem, mert Krisztike ahhoz képest, hogy én gyerekes vagyok, ő sokkal felnőttesebb volt már kislánykorában is. Azt szoktam mondani, tulajdonképpen saját magát nevelte föl. Mindig tudta, mi a helyes, mi a helytelen, persze a nagyszülők, anyukám és apukám is sokat segítettek” – hangsúlyozta a művésznő.
Oszvald Marikával két éve fordult meg teljesen a világ, amikor lánya egy unokával ajándékozta meg. A nagymama élete azóta Vince körül forog. És bár korábban a színpad volt az egyik legfontosabb dolog az életében, ma már a kisfiú került az első helyre.
„Mindenünk a Vince. Tépkedjük szét, hogy ki vigyázzon rá, ki legyen vele, vagy ha ott van a lányom, akkor is körülötte lebzselünk.”
Minden pillanatot szeretnénk kiélvezni, mert későn jött az unokám.
„Most már 72 éves vagyok, nem tudom, mennyi időt tudok még vele együtt lenni” – árulta el Marika, aki energiát nem kímélve játszik unokájával, amikor csak teheti. „Szeretek vele bújócskázni, rosszalkodni. Rohangál a lakásban, én szaladok utána, hogy megfogom. Ilyenkor nagyokat nevet. Csodálatos nagymamának lenni. Amikor anya voltam, az más volt. Örültem, hogy van egy gyerek, egy jó kislány. De itt minden másodpercet ki akarok használni vele. A nevelésében is. És fiú! Amikor Krisztike mondta, hogy fia lesz, csak azt mondtam, hogy jó. Most már tudom, sokkal jobb a fiú, mint a lány. Kétévesen is sugároz valamilyen erőt. Intelligensnek látom. […]”
Ez most nekem nagyon jó. A legnagyobb boldogság az életemben. A pályám már lecsengőben van, ha úgy veszem. Persze járok még fellépni, van dolgom.
„Amikor Krisztike kislány volt, a szakmám ugyanolyan fontos volt, ma már nem. Most az unokám a legfontosabb az életemben” – emelte ki Marika.
Nem akar lemaradni a Metropol cikkeiről? Adja meg a nevét és az e-mail címét, és mi hetente három alkalommal elküldjük Önnek a legjobb írásokat!
Feliratkozom a hírlevélre